תקועים בבית שוב.
איני מסוגל לסבול את זה.
כל העולם עצמו נראה חולה.
זהו קיץ מאוד לא נעים.
מעולם לא חוויתי קיץ כה טחוב וקר!
או!
"טחוב וקר"?
את מי זה מזכיר לי? אני תוהה.
או!
תישן היטב, ילד מתוק.
אולי לורד ביירון או דוקטור פולידורי יקראו באוזנינו?
ומה גברת קליירמונט תרצה לשמוע?
משהו שיעורר אימה מותחת.
כן, גברת שלי.
משהו שיגרום לנו לפחד להסתכל מסביב.
משהו שיקפיא את דמינו, וימהר את פעימות ליבנו.
יש לי בדיוק את הדבר המתאים.
או...
מעשיות המתים.
"בחצות הליל, לקחנו לפיד לבית התפילה.
בפנים חיוורות וידיים רועדות,
ירדנו אל הכספת.
ארון הקבורה האפל של הילדגרד הופיע מולנו.
הספירה נעצרה בתחושת אימה."
"הוא פתח את הארון בזעקת אימה חנוקה
ובפנים ראינו..."
אני אשלח מפה את מי שבדלת, הלורד.
לא, פלטשר.
מה אם זאת היא?
הילדגרד, כלת המוות.
אם יצור שטני דופק על דלת ביתי,
אני צריך להיות זה שיצא ויקדם את פניו.
שטני?
אתה בטוח?
מי אמיץ מספיק כדי לבוא ולראות?
אני מהמר שזהו שלי, משעשע את עצמו עם תעלול כלשהו.
שלי הוא לא איש של תעלולים.
אין שום סיבה לפחד.
סונכרן ע"י btsix תורגם ע"י הכת של סקארו!!!
ערב טוב! זאת לא בדיוק קבלת הפנים שציפיתי לה,
אבל אני מודה שכבר נראינו טוב יותר.
זה תענוג להכיר אתכם. אני...
שום דבר?
מוזר.
אולי זה צריך לעבור ייבוש.
המבול הזה תפס אותנו בחוץ,
כן, כי זו האמת שמוכרת באופן אוניברסלי...
הסופר הלא נכון!
...שרכב תמיד יחנה את המרכבה
בחוסר זהירות במרחק רב מידי מהמקום שאליו אנו רוצים להגיע.
אנחנו יכולים להיכנס לפני שנטבע למוות? בבקשה.
שעה אחת, מקסימום.
פלוס זמן התייבשות.
אוקיי, אז היה קצת גשם...
...ורוח סוערת, והליכה סופר ארוכה,
אבל הבאתי אותנו לכאן, נכון?
ומארי וולסטונקרפט גודווין, שבקרוב תיהפך ל"שלי",
צרחה לכם בפנים.
חוויה היסטורית איכותית. פשוט זהב!
בלילה שסיפק את ההשראה לפרנקנשטיין!
אם... תואילו בטובכם...
אלוהים אדירים!
תסלחי לי, יאז, אבל הייתי מאוד ברורה לגבי החוקים.
אף אחד לא מזכיר את פרנקנשטיין או מתערב.
ואף אחד לא מנשק את ביירון.
נכנסים, יוצאים, סופגים קצת את האווירה.
צפו באחד מהמוחות הכי מבריקים
של דור בשיאו,
השיא המוחלט של היצירתיות שלהם.
מה כולכם תרצו לשתות?
אנחנו נלמד אותם את הריקוד.
אני מתעב לחלוטין את כל הרכילות, את מבינה.
מתעב אותה לחלוטין.
מארי נקראת גברת שלי,
למרות שהיא ופרסי עוד לא נשואים.
זאת שערורייה גדולה ביותר.
לורד ביירון נפרד מאישתו.
השמועות גורמות לנזק כה רב, עד שהוא לא יכול לחזור לאנגלייה.
עכשיו הוא מבלה זמן רב בחברתה של אחותה למחצה של מארי,
גברת קליירמונט.
יש לנו קשר חזק וייחודי באופן יוצא מן הכלל.
היא חצתה 8 קילומטרים מאנגליה כדי לבוא ולראות אותי.
לא בדיוק יכולתי לשלח אותה מפה.
בבקשה, סלחי לי, גבירה נאוה,
אני חייב לדלג לחדר הילדים הקטנים(שירותים).
אז... זה היה נפלא!
מישהו רוצה אולי, אני לא יודעת,
אני מאלתרת כאן, מה דעתכם לכתוב
את סיפור הרוחות הכי מפחיד ומצמרר בכל הזמנים?
תישן היטב, אדון וויליאם.
אתם מבינים? קצת דם ומעיים?
לזרוק פנימה איזו גופה בשביל הכיף?
מציף את הסירה של מישהו? מארי?
או אולי עוד קדריל(ריקוד)?
- אני אבחר את המוזיקה. - שמעו שמעו!
סלחי לי, דוקטור. עברת על חוק.
בעוד רגע את תנשקי את ביירון.
ניסיתי להשיב אותם למסלול.
משהו לא בסדר כאן.
בלילה הזה, יוני 1816,
ביירון מאתגר את מארי, פולידורי ופרסי שלי
להמציא סיפור רוחות. מצאו את ההבדלים!
את ואני נהיה זוג בריקוד הבא.
אין הרבה כתיבה פה.
ושלי לא פה.
בדיוק! יש פה איש אחד פחות.
למה?
- סלחי לי, אהובה.
- או. או. - אלוהים!
לעזאזל. אני קצת אבוד.
אני מחפש את השירותים?
זה שטני, אדון.
זה נורא.
לא משנה. אני יכול להתאפק.
בבית גדול שכזה חייבים להיות שירותים איפשהו.
אני מסתובב במעגלים.
זהו חוסר נימוס שלא להכריז על כניסתך לחדר, מרת קאן.
פריצה זה גרוע יותר.
זוהי לא אשמתי שלורד ביירון משאיר את החדר נעול.
מה את מחפשת?
מכתבים.
אם הוא כתב עליי, אני אוכל להיות בטוחה לגבי אמיתות הרגשות שלו אליי.
או...
...שתוכלי לשאול אותו.
שאלתי.
תשובותיו רק מעצימות את התעלומה.
אני מכירה מישהו כזה.
מארי נוזפת בי...
...ואומרת שעליי למצוא מושא אהבה אמין יותר.
לא שיש לה זכות להגיד את זה.
אבל אולי היא צודקת.
נדמה לי שהעיניים שלו נודדות לכיוונים אחרים.
האדם ההוא שדיברת עליו...
...היית מחליפה אותו במישהו יציב ומשעמם?
האיש הזה קצת שונה.
ראית את זה?
מה?
כלום.
סתם תעתוע של האור.
היא הולכת יפה, כמו הלילה.
בשמיים חסרי עננים וזרועי כוכבים.
אני מוחמא מאוד
מכך שאת מכירה את היצירות שלי, גברת דוקטור.
רק "דוקטור" זה מספיק.
אני גם מעוניינת בעבודתו של שלי, הוא בסביבה במקרה?
הוא לא זמין כרגע, לצערי.
הוא לא יצטרף אלינו.
אוכל לדבר כנה?
בבקשה.
שלחתי את אחד מאנשיי להביא את הכרכרה שלכם,
אבל נראה שהיא נעלמה.
איזו מנגינה עליזה!
זה פופולרי במושבות?
אה... כן.
סבתא שלי לימדה אותי, אבל אני תמיד מתבלבל בקלידים.
אבל היא תמיד אמרה שאין שום סיבה שלא לנסות.
אני צריכה להתאמן יותר.
אבל אני מתוודה, אני מעדיפה לכתוב...
- הממ. - למרות שתוצאות הכתיבה שלי לא טובות.
אני לעולם לא אוכל לקוות להשתוות להישגיהם של הוריי.
סבתא שלי הייתה אומרת לך להמשיך עם זה.
הממ.
מה הבעיה שלו?
או...
אל תתייחס לדוקטור פולידורי.
יש לו מזג רע כי הוא לא ישן בלילה.
הוא מהלך בלילה.
מחלה נוראית.
תדמיין לעצמך... לא להיות מסוגל לנוח באמת אף פעם.
אני מודע לחלוטין לגבי הסיבה שאת פה!
בבקשה תחשוף הכל.
את רוצה את הקאנטו (סוג של שירה) השלישי שלי.
על העלייה לרגל של צ'יילד הארולד, זו יצירה בתהליך.
נה, האחד הזה קצת שיעמם אותי. בלי להעליב.
אבל אזכור נחמד של אדה. אני מעריצה גדולה שלה.
את מכירה את הבת שלי?
אני אכיר. מוח מבריק.
למה אתם כאן?
לכאורה לביקור זריז,
אבל אני מקבלת וייב ממש מוזר מהבית שלך.
- וייב? - כן.
אני לא רוצה להדאיג אותך,
אבל אני מרגישה שזה כמו מין...
...רשע שלא מרפה.
ריאן, זה כמו מבוך פה,
והם לא בדיוק תומכים בשימוש בחדר שירותים!
- אדוני? - או, לעזאזל!
אתה חייב להפסיק לעשות את זה!
נפלא. מאוד נוח.
ריאן, אין פה שום שירותים במקום הזה,
ויש שם איזו אישה צרפתייה שנראית מאוד מוטרדת ממשהו.
גברת שלי נראית עייפה.
עייפה מההמתנה לרקוד.
אתה זה שנראה מותש.
אתה מעליב את המראה שלי, אדון?
אולי כדאי שתפסיק להשליך פגיונות,
- ותלך לחטוף תנומה, בסדר? - סליחה?
הוא מתכוון שאולי כדאי שתלך לנוח!
אני רופא. מצבי הבריאותי תקין!
מה שתגיד, אחי.
אז אני אומר, תבחר, אדוני!
מצטערת. הוא עושה את זה די הרבה.
- תבחר את כלי הנשק שלך! - מה?
זה לא ברור?
הוא מאתגר אותך לדו קרב.
או... תראה, היי, אני לא פה בשביל להילחם במישהו,
- אז בבקשה רק תירגע. - פלטשר!
אתה תהיה המחליף שלי.
- מר אובריאן יהיה המחליף שלך? - לא!
- לחיים גבר. - לא, אני מתכוון, לא...
כי לא הולך להיות שום דו קרב, אני אוסר את זה לחלוטין!
- או! או! - מה יש? מה יש?
אני אחזור עם האקדח שלי.
הוא מביא אקדח. הוא מביא אקדח. הוא מביא אקדח.
מה זה?
לא...
אני חושב שזה...
...יד! זאת בוודאות יד!
תורידי את זה ממנו!
- דוק! - זה כל כך חזק!
ופראי!
חבטה נהדרת!
הממ.
14. לא...
המאה ה- 15.
- היא ליקקה את זה! - היא היצור הכי מביך
שהכרתי אי פעם!
אנושי. חלבונים. קולגן, ו...
...שום דבר לא נורמלי.
איזה מין מכשיר זה?
מכשיר שמוריד את הראש לאנשים שמאיימים על אנשים אחרים עם אקדח.
אני לא חושבת שהם באמת מהמושבות.
לא. היא ממקום הרבה הרבה יותר מוזר.
הצפון.
אז איך זה התעורר לחיים? זה היה רדוף או משהו כזה?
לא סביר.
ובכן, את באמת אמרת שהבית מרושע.
ובכן, זאת התפתחות.
קיבלתי וייב!
אם יש כאן רשע, אני יודע מי הביא אותו.
בסדר, בסדר. במקרה יש לי שלד בחדרי.
טוב. אתה תשים עין על מר "יד קלה על ההדק".
אני ואתה צריכים להציץ על השלד הזה.
זה אוסף.
של מה? דברים מתים?
שרידי מלחמה.
ממסעותיי.
תזכורות לכך שאנו צועדים על אבק של אימפריות שנפלו.
יבולים צומחים עכשיו היכן שדם נשפך.
זהו תחום עניין חסר סיכון לחלוטין, אני מבטיח.
ווטרלו!
או! אני אוהבת נוצה טובה!
מה אתם חושבים?
חייל מהמאה החמש עשרה...
... מהקרב של מוראת.
שרידיו האחרונים.
יד אחת חסרה לו.
שתי הידיים נעלמו.
נהדר. עוד אחת מסתובבת לה חופשייה.
תפקחו טוב את העיניים שלכם.
עוד משהו מוזר קרה מאז שהגעתם לפה?
כשמזג האוויר השתנה, שלי החל לראות חזיונות.
הוא משועבד להם.
מה הוא ראה?
הופעה של דמות...
... מרחפת מעל לאגם.
כשאמרת שהוא לא זמין, למה התכוונת?
ובכן, כשהוא לא הצטרף אלינו,
באופן טבעי, ישר נטיתי לאפשרות
של מטלה ארוכה בעיר.
שלי נוהג לפרוש לבקתה שלנו לעיתים קרובות... כדי לכתוב.
בית צ'אפוואי. על החוף.
לדעתי כדאי לך לקפוץ לשם ולשוחח איתו.
אתם כמו נינג'ות, כולכם,
אבל כל הכבוד לכן.
אוכל. אף פעם אין אוכל.
בחיי. אתן קשקשניות.
אני עושה פה בייביסיטר. כן.
אבל הוא לא יהווה בעיה עכשיו. ישן כמו מת.
ההופעה הזאת, שלי תיאר אותה יותר בפירוט?
חשוכה. מפוחמת מאש.
שוהה מעל המים כמו אל מוות שעולה מהשאול.
בסדר...
לא משהו מרושע, אם כך.
תוכלו לשאול אותו יותר שאלות כשנגיע לבקתה.
אנחנו הרגע ירדנו לראש המדרגות?
מה מזיז מחדש את העצמות ולא משאיר שום סימן?
למה רק הידיים? למה לא חלקים אחרים?
- אבל נכון שהאוסף שלי פשוט שטני? - נכון.
אבל אני כנראה אחזור בשביל זה.
כמובן למטרות, אה, ביטחון בלבד.
לא בגלל שזה באמת מתאים לי או משהו כזה.
הוייב הזה שהזכרת... הוא עדיין פה?
כן. אני לא יכולה...
זה כאילו שהוא לא מאפשר לי לחשוב.
אני צריכה לצאת מהבית הזה.
יותר קל לדבר מלעשות, כנראה.
- או... כמה פעמים כבר עברנו את גרם המדרגות הזה? - שבע.
גברת דוקטור אמרה שהבית מרושע. היא בטח צדקה.
הבית פונה נגדינו.
בית לא יכול לעשות את זה.
אפילו אחד מרושע.
או, אל תדאגי. אנחנו מעולים בלטפל בדברים כאלה.
תמיד יש הסבר...
או, זה נגע בי! רוח רפאים, רוח רפאים!
זה נגע בי בוודאות!
ריאן, זה היה המרפק שלי.
אני ידעתי את זה.
כמובן שידעתי את זה.
בבקשה תגידי לי שיש תינוק אמיתי בבית הזה.
הבן שלי, וויליאם. אני מוכרחה להגיע אליו!
אתה לא הולך לשום מקום חבר.
אתה נשאר ממש כאן. אני שומר עליך.
או...
היי! פולי?
פולי? שלום?
פולי?
פולי? אתה שומע אותי, בן?
אתה שומע אותי?
אותו החדר.
שוב ושוב.
- איך זה אפשרי? - זה לא.
- זה... - כמו חלום.
אליז?
את שומעת אותי?
וויליאם איתך?
הוא יהיה בסדר.
הוא בטח סתם התעורר, בכה קצת וחזר לישון.
דוק! פולי! דוק! דוק!
משהו לחלוטין לא בסדר בבית הזה.
עוד מישהו לכוד?
כן. ואני חושב שאני רואה אנשים מתים.
- מושלם... - אותו הדבר איתנו!
אני לחלוטין ראיתי רוח רפאים!
- אנחנו תקועים במדרגות! - בבקשה!
איך אנחנו יכולים לעלות למעלה?
אני צריכה לבדוק שהבן שלי בסדר!
אני עובדת על זה! הראש קצת מסוחרר!
שירות רגיל יומשך בקרוב!
- ורוחות רפאים לא קיימות! - כמובן שלא!
שתיכן רק צריכות ריענון ושינה, אה?
גראהם, איזה מין אנשים מתים?
או... איך זה שאני שומע את הקול שלך, דוק?
אני משתמשת בפתח האח.
דוק?
גראהם?
הן נעלמו עכשיו.
ו...
...גם פולידורי.
- איבדתי אותו. - הייתה לך משימה אחת!
כן, זה נהיה קצת מאתגר עקב היכולת שלו
- לעבור דרך קירות! - דרך??
הוא סתם התחיל להתנהג כמו זומבי ופשוט עבר דרך קיר!
על מה אתם מדברים? מה זה זומבי?
גברת דוקטור?
סוג של איש מת שהולך, אבל זה לא מה שזה.
- גברת דוקטור? - איך את יודעת?
כי פולידורי לא מת, בתור התחלה.
- גבר דוקטור! - באמת, רק "דוקטור" זה מספיק!
פולידורי!
הוא הופיע מתוך הקיר כמו רוח רפאים!
הסתלק, שד!
דופק... יש.
נשימה... יש.
אוכל רק לומר שאת פשוט נהדרת ברגעי משבר?
לא אתה לא!
האורות דולקים...
...אבל הוא יצא להפסקה.
רדוף?
או ישן? הוא מהלך בשנתו.
אף אחד לא הולך דרך קירות מתוך שינה.
לא רק דרך, למעלה.
הוא היה למטה לפני רגע.
מה שאמרת מקודם...
- על כך שאת נהדרת? - קצת יותר אחורה!
אה... שד?
זה כמו לחלום...
...רק שאנחנו לא חולמים...והוא כן.
אז הוא לא יכול לראות... את האשליה.
זה יותר מזה.
אנחנו מוקפים. שקועים.
זה כמו סוג של מסנן תפיסה.
עצמו את העיניים שלכם. נקו את המוח שלכם.
אנו חווים רק את מה שזה רוצה שנחווה!
אני יכולה להרגיש את זה!
היא צודקת!
המוחות שלנו הולכו שולל.
הנה הדלת, מוחבאת מעינינו.
אליז?
אני באה לוויליאם.
איך הגענו לכאן?
זה לא אפשרי.
זה אמור להיות החדר של וויליאם.
המקום הזה ממשיך להשתנות, כמו מבוך.
אני לא מבינה את זה.
למה להחביא בית בתוך הבית?
וויליאם! יקירי!
אני מניח שפספסתי משהו.
כן, אבל אתה הראית לנו איך לצאת מהחדר הזה.
לא יכול להיות שזו המבואה.
לא ירדנו במדרגות.
זאת המבואה. אבל אמורה להיות כאן דלת!
האם נוכל לצאת מכאן?
בתיאוריה, כן. אנחנו רק צריכים להגיד לעצמינו
שאנחנו יכולים לעבור דרך הדלת
שאנחנו יודעים שנמצאת כאן...
- או! - אוו!
העצמות שלי מעולם לא גרמו לתעלולים שכאלו, אני נשבע.
הדברים שאנחנו יודעים- אנחנו יכולים לזוז בפנים, אבל לא החוצה.
- דברים מתים לא מתנהגים כמתים. - אנשים נעלמים! אליז?
וויליאם המסכן שלי.
אין שום סימן גם מפלטשר.
היי, אולי שלי לא הופיע כי הוא לא יכל להיכנס?
מעולם לא האמנתי בדברים כאלו, אבל יכול להיות שזה גיהינום?
- יכול להיות שאנחנו מתים? - חשיבה חיובית בהירה ונחמדה, אבל לא.
המקום הזה ממשיך להתקפל לתוך עצמו.
בדיוק.
אני חושבת שנלכדנו בתוך מערכת אבטחה! היא...
היא הופכת את הבית למעין חדר אימה ענקי!
בשנת 1816?
השנה נטולת הקיץ.
תלו את האשמה של זה באפר וולקני שהסתיר את אור השמש.
מזג האוויר השתגע!
מה אם הגיע לכאן משהו שלא היה אמור להגיע
וגרם הפרעות חמורות?
- כמו מה? - זה?
אני חושבת שזאת אפשרות הגיונית מאוד, מארי.
מה זה?
אני לא יודעת.
זה כאילו רק מרחף.
כמו אל המוות שעולה מהשאול.
החיזיון של שלי.
אבל כולנו רואים אותו.
לא. זה נדחף בכוח פנימה.
זה מה ששלי ראה.
זה לא חיזיון. זה מעולם לא היה.
זה נוסע...
...שזז דרך הזמן.
והוא מנסה להיכנס!
את השומרת?
זהו סייברמן בודד!
האזהרה של ג'ק, הישמרי מהסייברמן הבודד!
- אל תתני לו את מה שהוא רוצה! - בכל מחיר!
כן, תודה לכם! תחסמו את הדלת!
אפשר לשאול מה זה סייברמן?
מישהו שעבר שינוי.
חלקים אורגניים, בשר, שבניתוח מוסרים ומוחלפים בחלקים מכניים,
ללא הסכמת המטופל.
זה משגע אותם, אז הם משנים גם את המוח,
- מכבים את כל הרגשות. - את השומרת?
אף פעם לא ראיתי אחד כמוהו. הוא שונה.
- לא גמור. - את השומרת?
הדבר שהוא הגיע בשבילו
מוחבא כאן. זה מסביר את האבטחה.
- מה מוחבא? - אין לי מושג,
אבל אנחנו צריכים למצוא את זה לפניו. מהר.
לורד ביירון?
דוקטור, לאן את הולכת? מה את עושה?
את לא עוזבת אותנו?
אני צריכה לגלות מה הוא מחפש.
לבד.
את צריכה גיבוי. כולנו מול אחד.
סייברמן אחד, ואז פתאום יש אלפים.
בני אדם כמוכם ששונו לקליפות ריקות וחסרות נשמה!
בלי רגשות, בלי שליטה, בלי דרך חזרה.
אני לא אאבד מישהו אחר לזה!
אל תעקבו אחרי.
לורד ביירון?
זה אתה?
אני חושש שאיבדתי את חוש הכיוון לחלוטין.
- אתה השומר? - לא אדוני.
אני המשרת.
אבינו שבשמיים.
אקדש שמך,
אני מגיעה אל הממלכה שלך,
רצונך ייעשה על פני האדמה כפי שייעשה בגן העדן.
אל תפחד, קטנטן.
אתה תהיה כמונו.
- מה אם זה ימצא את וויליאם? - אנחנו מוכרחים למצוא את הילד!
- ולמצוא דרך לצאת מכאן. - אנחנו לא בטוחים כאן.
הוא יכול לעבור דרך קיר בכל רגע.
הדוקטור אמרה לנו לחכות.
טכנית, היא רק אמרה לנו לא לעקוב אחריה.
בואו נתפצל.
אם תגיד לי מה אתה מחפש, אני אולי אוכל לעזור.
ובכן, זה לא עומד להיות מתחת לזה...
... אלא אם אתה לא יודע אפילו איך זה נראה.
מצחיק...
העידן החשוך הזה מפתיע.
את לא כל כך פרימיטיבית כמו שחשבתי.
אתה לא כל כך סייברמני כמו שחשבתי.
כבר פגשת את הגזע שלי בעבר?
- אתה יכול להגיד את זה, כן. - את מעמידה פני אמיצה,
אבל סימני החיים שלך מסגירים חרדה עמוקה.
או כמו שאני קוראת לזה, יום שלישי.
מראה מעניין.
מה קרה? הם השתעממו באמצע או מה?
אני מספיק מוכן כדי לשרת את מטרתי.
או.
קצת מביך.
הקפיצה בזמן שאבה הרבה מיץ עכשיו אתה חסר דלק.
את מתגרה בי.
כמה אנושי. אז אתה עדיין מרגיש דברים?
עדיין לא מחוסן. 098
אני לא צריך ייצוב!
אוקיי. הקטע הוא, שיש סיכוי שאני השומרת,
אבל אני לא יודעת בדיוק על מה אני אמורה לשמור.
אני גם לא שייכת לזמן הזה.
אולי אנחנו צריכים לעבוד ביחד!
- ביחד? - הכל אפשרי.
הבית עדיין משתנה.
- של מי החדר הזה? - של אף אחד.
חשבתי שהוא ריק.
אבל הכיתובים על הקירות, וכל הניירות האלו?
הכתב... הוא כתב היד של שלי.
המרתף. נדלג על זה, אה?
יכול להיות שפתח הפחם יאפשר בריחה?
כדאי שננסה כל מקום.
זה מאוחר מידי לבחור קבוצה אחרת?
אוו! אי פעם שקלת להשתמש במי פה בטעם מנטה?
נטען מחדש? זה לא טוב.
אתה מפענח איך לתמרן את היסודות
וליצור מקור כוח חיצוני ומתוחכם
וכנראה גם בלתי מוגבל.
ככה יותר טוב!
פתח הפחם נעלם!
אין שום דרך החוצה!
קלייר, את בסדר?
גברת קליירמונט?
יש כאן עוד משהו ביחד איתנו.
אני מסוגל לקרוא את שדה האנרגיה עכשיו.
את לא השומרת.
הסייבריום בחר מישהו אחר כגוף מארח.
מה זה סייבריום?
אני אמצא את זה, ואסיר את זה.
על מה אנחנו מדברים בעצם?
צורת חיים? סוג כלשהו של נשק?
שניהם...
מה קורה לך?
"אין שום אטום בכדור הארץ...
... שלא היה פעם אדם חי."
"החרב שדוקרת בשלום..."
"...הוא מוקיר
את הנחשים שכרסמו את ליבו
והוא זוקף אצבעו כלפי הרודן שעינוגו
הוא בצרותיו."
מילותין של שלי.
איך הוא מכיר אותן?
משהו זחל מולי. שמעתי את נשימתו הנתעבת.
הקשיבו!
אני מצטער, אבל ניסיתי להסתיר את זה.
אני חייב להשאיר אותו בחוץ.
מי אתה?
אני השומר.
אני...
...פרסי ביש שלי.
אותו אני מחפש.
אבל הוא התבצר כנגדי!
אוקיי. טוב לדעת. אז אני מציע שנתפצל
ונמשיך בחיפוש. אתה תלך לשם, ואני אלך...
- דוקטור, את כאן! - בוא הנה.
או... וויליאם!
פלטשר היקר, לא. זה לא יכול להיות!
מר אובריאן זקוק לך במרתף עכשיו.
מצאנו את שלי.
כולכם, תמצאו מקום להתחבא.
- אבל אני... - את רוצה להקשיב
או שאת רוצה לגמור כמוהם?
שום דבר מזה לא אמור לקרות.
הם לא היו אמורים למות, וגם לא אתם,
אז בבקשה, אל תסבכו עוד את העניינים!
תתחבאו, ותישארו שם.
ההיסטוריה פגיעה הלילה.
אני מתכוונת לזה.
עכשיו קדימה, בואו.
אתה תיקח את וויליאם בשבילי.
שמור עליו היטב.
תישארי בטוחה.
אני מוכרחה לראות את פרסי.
שלי במרתף,
מוחבא, מוסווה. יותר מידי גדול בשביל להיקלט בסריקה.
זו הסיבה שהמברג הקולי לא זיהה כלום.
זה משהו שנקרא סייבריום.
אני מנסה לשמור על זה.
הסתלק, פולש!
מי הזיז אותו?
זה אתה? משנה את הבית?
חלק ממנו, אבל לא את כולו.
יש לו את החדר שלו.
- מארי! - אני לא יכולה להתחבא.
לא כל עוד הוא סובל.
תראה לי.
מה קרה לך?
הלכתי בחוץ לבד.
היה נצנוץ באגם.
מושלם.
חי.
כמו כספית.
דגתי את זה החוצה כדי לבחון את זה מקרוב.
אבל אז, הוא השתרש בתוכי.
חזרתי...
שלום!
והייתי שונה.
אף אחד לא יכל לראות אותי.
זה התחבא בתוכי והחביא אותי בבית.
וכשזה הבין שהוא עלול להיחשף,
הוא שינה את כל התפיסה שלנו.
מאז שהכספית נאחזה בי,
אני רואה סמלים. סמלים ומספרים.
הם לא עוזבים את הראש שלי,
לא משנה כמה אני מעתיק אותם.
הסמלים הופיעו בחדר שלו.
על כל הקירות.
הבית התנהג כמו חולות נודדים.
חיפשתי בדידות כאן, בחושך.
- מה קרה לו? - אני מנחש שזה...
- טפיל חייזרי. - טכנולוגיית סייברמן.
הידע של כל גזע הסייבר ובינה מלאכותית
מהעתיד,
שמכילה את כל הידע וההיסטוריה העתידית של כל הסייברמן
הם חרכו וביקעו את השמיים.
בנו צבא שמתעלה על כל הצבאות האחרים.
השאירו מאחור רק כאב, זעם, פחד ומוות.
איך הוא רואה את כל זה?
הסייבריום בוער דרך מוחו.
זה ישמיד אותו אם זה יישאר בתוכו עוד קצת.
קרב אפי, שבליבו נמצא הסייבריום-
שולט במידע, אסטרטגיה וקבלת החלטות.
חכם!
מאוד חכם. מישהו לקח את זה מהסייברמן,
ושלח את זה בחזרה בזמן לכאן
בניסיון לשנות את העתיד.
בניסיון להגן עליכם מזה.
אני לא יכול להרחיק אותו לעוד הרבה זמן!
אז אל.
- דוק! - תפסיק להילחם.
- זה בסדר. - האזהרה של ג'ק!
ג'ק לא כאן עכשיו, תקוע בבית עם הדבר הזה!
בדיוק. את לא רצית שנתקרב אליו לפני דקה!
אני הרגע הייתי בתוך המוח שלו.
יש לו מחשב על שמחובר לו לקליפת המוח.
הוא היחיד שיודע איך להוציא את זה!
אל תתני לסייברמן לקבל את מה שהוא רוצה!
אני יודעת, כי צבאות יקומו ומיליארדים ימותו.
שלי הולך למות אם הדבר הזה יישאר בתוכו.
זה חיים של בן אדם אחד מול חייהם של כל האחרים.
מה אתה אומר?
איך אתה מסוגל לדון אותו למוות ככה?
אבל האם אלו חיים של בן אדם אחד בלבד, ריאן?
המחשבות שלו, המילים שלו, נותנות השראה ומשפיעות על אלפים
למשך מאות שנים. אם הוא ימות עכשיו,
מי יודע איזה נזק ייגרם להיסטוריה בעתיד?
מילים משפיעות!
מוות אחד, אדווה אחת, וההיסטוריה תשתנה כהרף עין.
העתיד לא יהיה העולם שאתם מכירים.
העולם שבאתם ממנו, העולם שנוצרתם בו,
לא יתקיים יותר, ולכן גם אתם לא.
אלו לא רק חייו על כף המאזניים. אלו גם שלכם.
אתם רוצים להקריב את עצמיכם לזה?
אתם רוצים שאני אקריב אתכם?
אתם רוצים לעשות את זה? תעשו את זה עכשיו.
כולכם.
כן.
כי לפעמים מבנה הצוות הזה הוא לא שטוח.
זה מבנה הררי, כשאני בפסגה
בסטרטוספרה. לבד.
נשארת לבחור.
להציל את המשורר, או להציל את היקום.
לצפות באנשים נשרפים עכשיו או מחר.
לפעמים, אפילו אני לא מסוגלת לנצח.
בבקשה...
...תעזרי לי.
תשחרר את מה שאתה מחזיק!
- איך? - תשחרר את זה!
הוא לא יודע מה זה אומר!
אתה צריך להגיד לו מה לעשות!
אני פונה לסייבריום.
הוא מוכרח להוציא להורג את המארח כדי להשתחרר.
זה לא מציית לך.
הממ.
אז אני אהרוג את המארח.
מה השם שלך אדוני?
מארי, זה לא זמן טוב לדיבורים.
או שמות. אתה כמה אנשים?
מכלול של חלקים.
אני טוב יותר מאנשים!
אבל אני בכל זאת רואה נשמה בתוכך.
מה את חושבת שאת רואה, ילדה?
אני רואה את האיש שחס על חיי הבן שלי.
היית אב? לפני כן?
הייתי.
אתה לא רצית להיות כזה.
הם פגעו בך, אתה מעין פרומתאוס המודרני.
אתה אהבת פעם.
ונאהבת בחזרה.
אתה לא רוצה להרוג.
שמי היה אשאד.
אני חסתי על הבן שלך...
...כי הוא היה ננס חסר תועלת,
חולני וחלש.
והיו לי ילדים.
שיספתי את גרונותיהם כשהם הצטרפו למחתרת.
במוות אנו משתנים,
משתפרים, משתדרגים, כמו שבקרוב תלמדי!
משתנים במוות.
אני מצטערת, פרסי שלי. כל כך מצטערת!
גברת דוקטור, מה את עושה לו?
דוקטור...
הסייבריום! זה עוזב את הגוף שלו!
מה קרה הרגע?
- איך אנחנו שוב פה? - הוא איתחל את הבית מחדש.
שלי צריך עזרה!
אני חושבת ששחררתי אותו מהסייבריום!
באיזה מחיר?
לא!
וזה בוחר בי.
מעניין.
מתמגנט לאדוני זמן.
מתברר שאני השומרת האמיתית!
תני לי את זה, או שאני אוציא אותך להורג.
אני הייתי נזהרת מאוד עם איומי ההוצאה להורג האלו.
אני מסוגלת כבר להרגיש בזה, מתערבב בתוכי.
הוא מרגיש מאוד בבית.
מזהה מארח חזק ומעולה. אני לא רוצה להשוויץ,
אבל אני לא חושבת שהוא יוותר עליי בלי מאבק.
- מה אתה עושה? - משדר.
הספינה שלי תינעל על השדר שלי.
זה יקרע לגזרים את המציאות הזאת
ומכוכב הלכת הזה יישארו רק רסיסים!
העולם הזה לא נגמר ב- 1816!
- הוא לא יכול! - הוא ייגמר.
הוא מבלף! אל תקשיבי לו.
אבל אני לא יכולה להיות בטוחה. אני לא יכולה לסכן את הכוכב הזה!
- אני לא יכולה לנצח! - אנחנו בלתי נמנעים.
כן.
אתם בלתי נמנעים.
מה את עושה?
נותנת לו את מה שהוא רוצה.
מה עשית לשלי?
טריק ישן של אדוני הזמן. לא אחד נחמד.
דחפתי את המוח שלו למוות העתידי שלו,
שיטיתי בסייבריום כדי שהוא ירפה,
בתקווה שהגוף שלו ישרוד את הטראומה.
אני מצטערת. אני מקווה שתוכלו לסלוח לי.
הצלת את שלי, אבל מה זה אומר לגבי העתיד?
זה אומר שהצבתי את העתיד בפני סכנה איומה.
בבקשה תגידי לי שזה היה חלק מהתוכנית.
כן. תוכנית לא מושלמת, שהיא כל מה שיש לי, של הרגע האחרון.
להציל את שלי היה השלב הראשון.
-מהו השלב השני? - לתקן את הבלגן שיצרתי בשלב הראשון.
ללכת לעתיד, למצוא אותו
ולעצור אותו מלבנות מחדש את צבא הסייברמן.
שלי, אתה יכול לתת ליאז את הסמלים והמספרים האלו?
אנחנו נזדקק להם.
ובכן, זה היה ערב יוצא דופן.
אכן.
אולי גברת קליירמונט תרצה לנוח?
תנומה קלה בטח תוכיח את עצמה כמועילה.
אתה רדפת אחרי גברת דוקטור בלי שום מחשבה על נוכחותי...
...זלזלת במחשבותיי ובדעותיי...
...ואז השתמשת בי כבמגן אנושי.
ו...?
והכישוף נשבר, אדוני.
את החזרת אותי לחיים,
למרות שאני מרגיש שאין לי מספיק מהם כדי לחיות.
אני מצטערת על ההצצה המוקדמת.
כל רגע יהיה יקר.
איך נוכל להחזיר לך?
רק אל תאבדו תקווה.
כן. ותמשיכי את הקטע הזה של הכתיבה
אם את רוצה.
אז אם כל המוזרות הייתה מהסייבריום, אתם יודעים,
העצמות, ושלי שהסתובב שם כמו רוח,
למה שזה יגרום לכמה גוויות לזוז
רק כדי להביא לי סנדוויץ'?
אתם יודעים, המשרתת והילדה הקריפית הקטנה?
אה... לא.
חשבנו שראית את שלי, כמונו.
או, באמת! עיני קרח, גרמו לכל החדר לקפוא?
- איפה הם נכנסו לתמונה? - אני לא בטוח שהם נכנסו.
לא, קדימה, דוק. זה השלב שבו את בדרך כלל קופצת עם הסבר הגיוני!
אני מתכוון, כי רוחות רפאים לא קיימות באמת, נכון?
- אלא אם הן קיימות באמת. - מה?!
פנימה, שלושתיכם.
אנחנו צריכים לדבר.
תקשיבו...
אתם לא צריכים לבוא איתי.
איזורי מלחמות סייבר ובני אדם לא מסתדרים כל כך טוב.
אני אחזיר אותכם ל- 2020.
או שנשתמש במספרים של שלי.
אלו קואורדינטות, נכון?
כן. בכל מקום שאת חושבת שכדאי להתחיל ממנו.
עם השלב השני.
"העולם היה ריק
הצפיפות והעוצמה היו כפלח,
חסר עונה, חסר צמח, חסר עץ.
חסר אדם, חסר חיים,
פלח של מוות.
כאוס של חימר קשה.
ספינות חסרות מלחים נחו נרקבות על פני הים,
ותרניהן נפלו חלקית
כאשר הן צנחו,
הן החליקו אל התהום ללא נחשולים.
הגלים היו מתים.
הגאות והשפל נחו בקבריהם,
הירח, גבירתם,
פג קודם לכן.
הרוחות נבלו באוויר העומד
והעננים כלו,
החשיכה לא נזקקה לעזרה מהם.
היא הייתה היקום."
סונכרן ע"י btsix תורגם ע"י הכת של סקארו!!!
רעיונות כלשהם לגבי המקום שאליו אנו נכנסים?
הכוכב הזה, תקופת הזמן הזו,
נמצאים בעתיד הרחוק,
מיד אחרי מלחמות הסייבר.